Brist på hyreslägenheter och stigande hyror gör att många låginkomsttagare -
- inte längre har råd att hyra av privata hyresvärdar.
Enligt en välgörenhetsorganisation har Irland flest hemlösa familjer -
- i hela Europa.
Hundratals familjer får själva försöka hitta boende -
- och många hotell vill inte kännas vid dem.
Enligt flera välgörenhetsorganisationer...
Hej. Jag vill boka ett rum.
Ett familjerum.
Nej, i en vecka skulle jag nog gissa.
Hej. Jag vill boka ett rum för några nätter.
Ett familjerum.
Dublins socialförvaltning betalar. Ni står med på en lista över hotell.
Jag vill boka ett rum i några nätter. Vi är sex stycken.
Ert nummer stod på en lista som jag fick och...
Okej. Tack ändå.
Hej. Jag vill boka ett rum i några nätter. Ett familjerum.
Det stämmer, det sociala betalar.
Inte ens för en natt?
- Det är min tur! - Tyst, sa jag.
Hej, jag vill boka ett rum i en vecka. Hur sa?
Ett familjerum.
- Du får inte båda! - Ge mig Peaches!
- Hur sa? - Ge mig den!
Nej, jag... Det är socialförvaltningen som betalar.
Det sociala betalar. Ni stod med på en lista vi fick.
- Mamma gav mig den. - Nej, hon hyssjade åt oss.
Tyst, sa jag. - Vi söker något permanent.
- Jag behöver bara rummet i... - Hon sa "tyst"!
- Hur sa? - Tyst!
Okej. Tack ändå.
- Jag sa inte ens något! - Ge mig den!
- Mamma! Mamma! - Tyst, sa jag.
Jag vill boka ett rum i några nätter. Ert nummer stod på en lista jag fick.
Okej. Tack.
Satmara. Jag sa inte det. Men hon var det.
En kopia av en kopia, det syns knappt.
- Läs upp numren för mig. - Jag gör min läxa.
Det är bara några nummer.
Jag ber dig inte att lägga skolan på hyllan. Kom igen nu.
När vi har hittat ett hotell kan jag börja leta efter ett hus.
- Mamma, mamma! - Vad är det, vännen?
Det var inte jag.
- Vi ses. - Hej då.
John Paul? Kan du jobba över i morgon kväll?
- Bara ett par timmar, okej? - Visst.
- Vi har mycket att preppa. - Inga problem.
Det är jag. Var är ni?
Utanför Megans hus. Vi sitter fortfarande i bilen.
- Säg hej till pappa. - Hej, pappa!
Var nu tysta medan jag pratar med honom.
Tysta på riktigt. Tysttysta.
Nej, ingen tur.
Ja, vi går igenom dem allihop.
Hela dagen, John Paul. Sedan i morse, okej?
Jag måste ringa krislinjen snart.
Jösses, hon är över halv fem.
Nej, ingen från socialförvaltningen ringde tillbaka. Ingen.
Va? Här.
Jag kör en maskin tvätt hos Megan som jag måste vänta på.
Vi har ingenstans att ta vägen.
Vad tror du? Är ni kvar om jag tar mig ut till er?
Det ordnar sig, oroa dig inte.
Vi hittar något.
Vi ses snart. Jag älskar dig. Hej då.
- Sluta nu! - Nej!
- Det är inte din tur! - Jo!
Tvinga mig inte att komma bak.
Ge mig Peaches.
Hon låter oss inte ens titta på det.
- Hur går det, gumman? - Okej.
Bra. Jag slutade skolan alltför ung.
- Du fick mig. - Jag fick dig.
Jag brukade gilla skolan, men jag vet inte...
- Det är bara Megan. Vad du skräms! - Förlåt.
- Tack, du är en pärla. - Inga problem.
Är du snäll och öppnar luckan? Tack.
- Vill ni inte komma in en stund? - Nej. Tack, men nej, Megan.
Vi väntar bara på John Paul, sedan åker vi vidare.
Jag hoppas att det är sista gången jag måste göra det här.
Ställena de erbjuder ligger långt från barnens skola.
Ett låg inte ens i Dublin utan i Mead ute på landet. Det är inte klokt.
- Verkligen inte. - Mamma! Mamma!
- Herregud. Vänta! - Mamma!
- Ungarna är inte heller kloka. - Gå, du.
- Mamma! - Jag kommer!
När Nidgy säger att ni ska vara tysta, så är ni tysta, okej?
- Låg Nidgy i skuffen? - Stackars Nidgy.
Nidgy mår finfint. Oroa er inte för honom.
- Numret där. Ser du? - 02...
...05758.
- Hur är det, Nidgy? - Var tysta!
Hejsan, jag vill boka ett rum.
Ert nummer står på en lista jag har. Tre nätter vore fantastiskt.
Ja, det stämmer. Socialförvaltningen betalar.
- Okej, tack. - Nidgy...
Tyst!
Ja, det är jag.
Är det sant?
Det är fantastiskt.
En natt.
Okej. Socialförvaltningen betalar, precis.
Jag måste ringa dem för att få det bekräftat.
Går det bra? Ni håller rummet?
Vad bra.
Just det, ja. Rosie.
Davis. Rosie Davis.
Ja? Vad bra. Var?
Var ligger det? Var?
Jag måste av. Jäkla skit. Okej, jag hittar det.
Vad heter det, sa du? Skyway.
Hur många nätter? Bara en?
Nu igen? Herregud.
Okej, vi ses om en stund.
Jag är utanför. Vilket nummer bor vi på?
Bra. Vi ses snart.
Min lilla flicka.
Är allt bra?
- Var är Alfie? - Han fick gå ut och leka av sig.
- Var är han? - Är han inte utanför?
Jag sa åt honom att stanna i korridoren.
Jag hämtar honom. Jag behöver lite miljöombyte.
Och han krockar också.
Alfie?
- Vems är han? - Han är min. -Eller hur, gubben?
Låt honom inte vara i korridoren. Förstör inte för oss andra.
- Vad är problemet? Han leker bara. - Folk klagar alltid på oväsendet.
- Och han är inte en av våra ungar. - Herregud.
Det är ett hotell. Vi blir utkastade och jag har ingenstans att ta vägen.
Okej. -Plocka upp dina bilar, Alfie.
Kom igen nu, Alfie.
- Behöver vi något mer från bilen? - Jag tror inte det.
Men vi måste äta. Jag är vrålhungrig.
Det går väl inte att laga mat här heller?
Alfie, sluta!
- Räcker det? - Jag tror det, för tillfället.
- Har vi någon frukost? - Cornflakes.
Det räcker till i morgon. Och mjölk och juice.
Jäklar, jag glömde luncherna till i morgon. Bröd och, ja, du vet.
- Jag kommer snart. - Ta med dig Alfie.
- Det går fortare utan honom. - Så klart.
- Sluta studsa, gubben. - Jag studsar inte.
- Och tänderna där nere. - De har jag borstat.
- Lägg dig igen. - Jag är inte trött.
- Jag älskar dig. - Det stinker på rummet.
Det är bara maten som luktar. Det försvinner snart.
- Peachy. - Vad är det med Peachy?
- Var är Peachy? - Peachy är i bilen.
- Jag vill ha Peachy. - Herregud.
Jag går.
Kom här, din lille...
Du skulle ha sett som de stirrade på mig och Peachy.
Vad roligt.
- Peachy försöker alltid rymma. - Han är omöjlig.
- Vad är han för något? - En kanin.
- Är han? - Det är uppenbart.
- Är det? - Ja, han är en liten kanin.
- Han är en liten buse, tycker jag. - Hacka inte på stackars Peachy.
Känner du matdoften? Nu blir jag hungrig igen och kan inte sova.
Fönstret går inte att öppna.
- De är rädda att vi ska hoppa. - Kanske med rätta.
Minns du när vi tyckte att det vore en dröm att bo på hotell?
Tja, nu lever vi vår dröm. Försök att få lite sömn.
Hur ska det gå till när du ligger bredvid?
Det var fint sagt.
Herregud, Alfie. Varför sa du inget när jag packade ner dem?
Förlåt, gubben. Förlåt.
Här!
- Jag är sjuk. - Det är du inte, hjärtat.
Du klarar dig och vi har ingenstans att ta vägen.
Vi kan inte stanna här, Millie. Det sa jag ju.
- Varför inte? - Det är inte vårt. Vi måste åka.
Vi ska leta efter en ny bostad när ni är i skolan, så nu drar vi.
- Alfie. Dina byxor, hjärtat. - Jag hjälper dig.
- Jag behöver ingen hjälp. - Vi har bråttom, Alfie.
Vi kan bo hos min mormor. Hon tycker om mig.
Ja, hon älskar er alla. Hon är bara inte så förtjust i mig just nu.
Är de här dina, gumman?
Jag måste ha dem. Vi har gympa i dag.
Herregud, jag har inte tvättat dem. De får duga.
In i badrummet. Skynda på.
Alla får hjälpa till att bära påsarna. Kom igen.
- Kom nu, Kayleigh. - Jag saknar Nugget.
- Varför får vi inte träffa honom? - Vi har inte tid nu, Alfie.
- Man får inte ha hund på ett hotell. - Jag vill ha Nugget.
Du får träffa Nugget hos farbror Darren senare. Kom nu, vi är sena!
Duktig kille. - Rosie.
Nu går vi. Du leder vägen, Alfie.
Kom nu.
- Tryck på knappen, Alfie. - Hej.
In, in, in.
Jag ska bara hämta mamma. Har du Peaches med dig?
Visa mig. Duktig flicka.
- Jag kommer för sent. - Kommer du för sent?
Du klarar dig bra med ditt ekologiska käk.
Lägg av nu, det är mitt jobb.
Jag ska bara köra runt med ungarna och leta efter en bostad. Underbart.
- Förlåt. - Du är bäst.
Kom igen nu. Jag kan köra dem dit de vill.
De ser ut att vara på väg till nordpolen.
Här finns några ställen att hyra. Det är inte så långt från jobbet.
- Jag försöker hinna dit på rasten. - Bra.
Herregud, vad håller de på med?
Klockan har precis passerat nio...
Va? Förlåt, Kayleigh. Jag vet inte ens om vi kör åt rätt håll.
Alla stirrar när jag kommer för sent.
Låt dem stirra. De är bara avundsjuka.
Förlåt.
Det är helt vansinnigt att vakna på ett nytt ställe varje morgon.
- Vad är det, gumman? - Jag är sjuk, mamma.
- Visa mig var du är sjuk. - Jag vill inte gå in, jag är sjuk.
Oroa dig inte, jag följer med dig in när vi kommer fram.
Dörren, Kayleigh!
Skitunge.
Jag vill inte, mamma. Jag vill inte!
- Det ordnar sig, gumman. - Nej.
- Du älskar ju skolan. - Får jag gå i stället för Millie?
Nästa år, du är för ung. Men det var snällt av dig.
Om du går in, så kan jag hitta ett nytt fint hus åt oss.
- Som vårt gamla hus? - Precis som vårt gamla hus.
Er pappa letar också. Vi hittar något, jag lovar.
- Jag gillar skolan. - Bevisa det.
- Jag håller att öga på henne. - Tack.
Jag vet inte vad det är, hon älskar ju skolan.
Jag tror inte att hon är sjuk. Vi flyttade för ett par veckor sedan.
Ja, det har hon sagt.
- Har hon det? - Ja, jag tror det.
Hur som helst, vi har ingen bostad just nu.
Vi flyttar runt tills vi kan flytta in i vårt nya hus. Det är jobbigt.
Det är därför hon är sen, det är mitt fel. Jag måste åka igen.
- Har du fullt upp? - Ja. Tack ska du ha.
Ni får en minut på er att avsluta det ni gör.
Hejsan. Jag pratade med någon om ett boende. Tills vidare.
Det var inte dig jag pratade med? I går.
Ja, jag tror att hon hette Sinead. Är hon där?
Jag? Ursäkta mig. Rosie.
Hur sa? Davis, Rosie.
Ingen. Vi har ingen adress, det är därför...
Är Sinead där? Hon skulle ringa tillbaka i går.
Hallå? Hej. Ja.
Hotellen?
Ja, jag har listan här. Hur sa?
Jag har inte haft tid att leta efter en fast bostad.
Typ som ett hus att hyra. Jag har ringt till hotell hela dagen.
Vill du ha en kaffe? Säkert?
Va? Ja, Davis.
Rosie. Ja.
Ja, John Paul är min partner.
Ja, det är vår gamla adress.
Vi tvingades flytta för två veckor sedan, efter sju år.
Hyresvärden ska sälja huset. Det sa jag till Sinead.
Det finns ingenting att hyra. Vi har letat sedan vi fick beskedet.
Ja, det är vi.
Det finns ingenting vi har råd med. Min partner har ett jobb.
Han letar när han har rast.
Listan?
Hon sa i går... Sinead sa att...
Okej. Tack.
Är allt bra där bak, gumman? Maddie? Är allt bra?
Var är Peachy?
Där är han ju, i tryggt förvar. Bara några samtal till, okej?
Hejsan, jag behöver ett rum i några nätter. Ett familjerum.
Det stämmer, det sociala betalar.
- Kontantkort för tio euro, tack. - Tio euro.
Tack.
Ja, bara för några nätter. Tre eller fyra vore jättebra.
Inga alls?
Lady Gaga? Jag vill inte ha Lady Gagas rum.
Jaså? Jag förstår.
Kommer folk till Dublin för att se henne?
Ja, hon är jättebra. Jag gillar henne.
Spelar hon i kväll?
Ja, det är ju fredag. Jag tänkte inte på det.
Finns det något rum i morgon när hon har åkt igen?
- Jag måste gå på toaletten, mamma. - Jag ska ringa i morgon igen. Men...
- Okej. Tack ändå. - Jag måste gå på toaletten.
- Alldeles strax, gumman. - Jag måste gå nu.
Okej. Okej... Vart ska vi gå?
Den kommer att föra en massa oväsen.
Inga alls? Okej, tack ändå.
Ingen tur?
Hallå? Ja.
Hur är det med henne?
Okej. Ja.
Jag kommer. Jag är på väg.
- Vad har hänt? - Millie. Det var från skolan.
- Var allt bra? - Hoppas det. Jag ska hämta henne.
Vi måste åka, hjärtat.
- Peachy kan passa bilen. - Då blir jag ledsen.
Så kan vi ju inte ha det.
Jag vill gå själv, mamma.
Hur är det, gumman? Mår du bra?
Är det fortfarande magen du har ont i? Millie?
- Mår hon bra? - Ja, nu så. Ni ska få vara i fred.
- Hej då, Millie. - Tack, Brenda. Vi ses.
Är det något som har hänt, Millie? Är det det?
Är det magen? Mår du fortfarande inte bra, gumman?
Hon sa att du skulle knacka på hennes dörr.
- Vem? - Du skulle knacka på hennes dörr.
Mrs Hennessy?
Är hon på gott humör?
Vill ni åka till Darren och hälsa på Nugget?
Jaså, fröken mår redan bättre? Skynda er på, då.
- Min jacka. Och min väska. - Vi hämtar dem när vi hämtar Alfie.
Var är Peachy?
Nugget. Nugget.
Vad gör du, Nugget? Nugget?
- Vad tittar du på? - Vad gör du, din fåntratt?
Din stackare.
Ja, jag är kvar.
Tack ändå.
- Du är en pärla. Det här behövde jag. - Ingen tur?
Att det finns så många hotell i Dublin.
- Inga rum åt de hemlösa. - Använd inte det ordet, Darren.
Vi är inte hemlösa, vi är bara vilsna. Utelåsta.
Vi har tappat våra nycklar. Det är så det känns.
- Var är John Paul? - Ja, var är min bror?
- Han är på jobbet. - Ja, det är klart.
Jobb, men ingen bostad. Det är inte klokt. Det är snudd på lustigt.
- Hunden. - Ja, jag vet.
Oroa er inte, vi uppskattar det verkligen.
Och era prylar. Bebisen kommer snart.
- Vår lägenhet är inte stor. - Jag vet. Tack.
Problemet är att hitta någonstans att sova i natt -
- bara i natt, innan barnen slutar skolan.
Jag har aldrig tid att leta efter en fast bostad.
Något som vi har råd med. Jag blir knäpp.
Ja, jag vet.
- John Paul är och tittar på ett hus. - Det är bra.
I East Wall. Det finns ingenting här i närheten.
Dags att åka vidare.
Rosie: Hittat något?
- Jag behöver lådorna. - De är på väg.
Okej, här.
Kan jag gå på rast lite tidigare?
Jag har något jag måste göra. En familjegrej.
- Du skojar, va? - Bara en halvtimme.
- Du skojar väl, va? - Okej.
- Vi har en kvart på oss. - Ja, köksmästaren!
Akta så att du inte spiller.
Jag borde inte ha sagt något. Det är mitt fel.
Här.
- Peachy är klibbig. - Det är ingen fara.
- Hej, jag söker ett familjerum. - Jag är blöt.
- Det stämmer. - Jag är genomblöt, mamma.
En natt är bra, men tre eller fyra nätter vore...
Vi söker något permanent, så...
Okej. Tack ändå.
Hej. Nej, inte ännu.
Jag var tvungen att hämta Millie. Jag vet inte riktigt.
Jag frågade vad som hade hänt, men...
Jag tror inte att hon är sjuk.
Va? Vad bra. Då håller vi tummarna.
Ja, vi ses, älskling.
Ändrade planer, vi får ha picknick själva. Klättra fram.
Inte ett knyst. Jag byter på henne när hon vaknar.
- Är det fortfarande till salu? - Hur sa?
- Är det du som är hyresvärd? - Nej, jag är bara mäklare.
Skriv upp mig. John Paul Brady. Här är mitt nummer.
- Är det bara du? - Min partner och våra barn också.
Jag vill visa de här för Rosie så att hon kan visa dem för ungarna.
- Hur många barn har ni? - Fyra. Bara fyra.
Tycker du att det här är en lämplig familjebostad?
- Det är ett hus. - Ja.
- Ursäkta mig. - Ja, men...
Ingen tur, Rosie. Nej.
Någon idiot hann före oss. Ja. Ja.
Det var ändå inget vidare. Något av ett kyffe.
Var det det? Fukt?
Jösses, det hatar jag.
Ja. Nej.
Det är okej. Jag vet.
Jag älskar dig också.
Det här är väl mysigt?
Bara ett samtal till.
Sista sidan.
Du får hålla i den. Sätt fingret under den raden.
Kan du det? Så att jag kan läsa vad det står.
Hej, jag behöver ett rum. Ett familjerum.
Bara för i natt. Ja, det stämmer. Socialförvaltningen betalar.
Okej. Tack.
Det här är nästa.
Kom här.
Jag har inga favoriter, hjärtat, men du ligger bra till.
Ett samtal till.
Nej, vi måste hämta Alfie.
Alfie! Herregud. Alfie!
- Vi måste hämta mina saker. - Det kan vi göra på måndag, hjärtat.
Vi måste skynda oss, så att jag kan hitta ett nytt hus åt oss.
Jag hinner inte prata med mrs Hennessy i dag.
Vi hinner inte, det får bli på måndag. Vi har bråttom.
Vad gör han? Han ser mig ju. Alfie!
Alfie!
Alfie! Åh, herregud.
Alfie! Kom.
Ursäkta.
Kom nu. Går det bra?
Kom nu.
- Vad är det, gubben? - Mrs Hennessy sa åt mig att vänta.
- Min jacka? - Vi har bråttom.
Kom nu. Vi måste gå, Alfie. Har du Peachy med dig, gumman?
Duktig flicka. Hej, Peachy.
Hitåt. Kom igen nu, Maddie.
Kom nu.
In, in, in.
- Rose! - Herregud! Mitt hjärta...
- Förlåt mig. Hinner du talas vid? - Jag måste köra hem barnen.
Jag har leksaker som de kan leka med. Följ med in, det är kallt här ute.
Kom.
- Mjölk och socker, vännen? - Ja, tack.
Hallå?
- De blir inte sena igen, jag lovar. - Det spelar ingen roll, Rose.
Rose, bor... Bor ni i bilen?
- Vi har flyttat. - Jag vill inte snoka.
Det gör ingenting. Det nya huset är inte färdigt.
Jag såg nyss alla kläder i bagageutrymmet.
Vi bor hos olika människor varje kväll.
Det är därför bilen är full. Det är tillfälligt, till nästa vecka.
- Sedan återgår allt till det normala? - Ja, precis.
Bra. Det är bara det att incidenten på gården innan...
- Vilken incident? - Har Millie inte berättat?
Vad hände med Millie?
Såvitt jag förstår, kallade några flickor i klassen Millie för...
- Vad kallade de henne? - Stinkande Millie.
Va?
De kallade henne "Stinkande Millie".
- Hon stinker inte. - Jag vet, Rose.
Mina barn luktar aldrig illa. De är alltid rena.
Jag har alltid tagit väl hand om dem.
Ni borde stoppa dem. Skolan borde göra det. Det är skamligt.
Det gör vi, Rose. Skolan tillåter inte sådant beteende.
- Min dotter luktar inte illa. - Jag vet.
- Du är en underbar mamma, Rose. - Tack. Kan jag få skriftligt på det?
Förlåt mig.
Varför får de lov att säga sådana saker?
Det får de inte, Rose. Tro mig.
Vi kommer att ta tag i det.
- Jaså? - Vi har redan tagit tag i det.
Okej.
Jag måste hämta Kayleigh i skolan. Vi sover hos min mamma i kväll.
Hur trivs Kayleigh i den nya skolan?
Bra. Hon älskar att läsa en massa olika ämnen.
- Vill du hälsa henne från mig? - Ja.
- Då åker vi. - Till Kayleigh-Wayly.
Just det, gumman. Dags att hämta Kayleigh-Wayly.
Ja, just det. Socialförvaltningen betalar.
Det sociala. Det sociala.
Ja. Bara en enda natt vore bra.
Hur sa? Vi är sex personer.
Okej, tack. Jo, ursäkta mig... Hallå?
Kom igen nu, Kayleigh. Jag har inte tid med det här.
Var är Kayleigh, mamma?
Var är Kayleigh?
Ja, hallå? Ja, jag är här.
Jaha, okej. Tack ändå.
Kayleigh!
Kayleigh! Kayleigh!
Ursäkta, men jag letar efter min dotter Kayleigh.
- Kayleigh Jenkins? - Nej, Kayleigh Davis-Brady.
- Det låter inte bekant. - Tack.
Herregud, Kayleigh. Svara, för tusan!
Kayleigh!
- Håll ögonen öppna nu. - Gömmer hon sig?
Hon bara krånglar, men vi kommer att hitta henne.
- Sätt på högtalaren, gumman. - Okej.
Duktig flicka. Ring upp pappa.
Jag ser Kayleigh! Där!
- Det är inte Kayleigh. - För Guds skull, Madison!
- Det är inte ens likt henne. - Vad har hänt? Vem gråter?
- Har Kayleigh ringt? Eller sms: at? - Nej. Vad har hänt?
Hon var inte i skolan och svarar inte i telefon.
Va? Okej, jag kommer. Jag ska bara lösa det med chefen.
Åk till din mamma. Kayleigh kanske är där.
- Tror du det? - Kanske.
Hon är hos någon vi känner. Hos din mamma eller hos en av sina vänner.
- Oroa dig inte. Vi ses där. - Okej.
Vi hittar henne. Vi ses snart, älskling.
- Jag går ut och leker. - Nej, stäng dörren, Alfie.
Vi måste hitta Kayleigh.
- Ska vi åka till mormor? - Ja.
Ja, det är inga problem. Det är klart.
18.30? Det är gott om tid. Vi ser också fram emot det.
Herregud... Ja?
- Jag måste gå på en gång. - Va? Du skulle ju jobba över.
- Du sa ju det i går. - Ja, jag är ledsen.
- Kom igen nu, John Paul. - En av mina ungar är försvunnen.
- Jag måste kissa, mamma. - Snart.
- Jag också. - Ja, ja. Jag också, gubben.
Ska vi sova hos mormor?
Letar ni fortfarande efter Kayleigh?
Jag måste kissa nu!
- Är Kayleigh här? - Nej.
Har hon ringt eller sms: at dig?
Jag har inte sett röken av Kayleigh. Inte sedan...
- Är allt som det ska? - Hon håller sig undan eller något.
Hon var inte i skolan när vi kom dit.
Herregud. Men hon dyker upp.
Oroa dig inte. Hon är hos en av sina vänner.
- Bara vänta och se. - Ja... Ja.
Jag hittade alltid dig hos dina vänner.
Har ni hittat någon bostad än?
Får vi komma in en stund?
Nej, Rosie. Nej, jag beklagar.
Inte förrän du tar tillbaka det du sa om din far.
Nej. Nej, jag tar inte tillbaka det.
- Han var en bra karl. - Hej då.
- Den bästa av fäder. - Hej då, mamma.
Får ungarna låna din toalett?
Okej. Självklart. Självklart får de det.
Där är hon ju.
Nej, det är Millie. Kayleigh är 13. Tack, Rick. Vi ses.
- Du... Det ordnar sig. - Ja.
- Har ni någonstans att sova i natt? - Oroa dig inte, vi klarar oss.
Barnen kan få stanna här.
- Jag kör dem till skolan på måndag. - Nej. Men tack ändå.
Jag lämnar inte mina barn hos vem som helst.
Jag är inte vem som helst, jag är deras mormor.
Ja, och min mor. De är inte välkomna där jag inte är välkommen.
Helt plötsligt, efter alla dessa år, hittar du på en massa historier?
- Han kan inte ens försvara sig. - Vi åker snart igen.
- Din syster sa... - Och var är hon? I Toronto?
När var hon hemma senast? För fem år sedan? Sex?
- Madison behöver hjälp på toa. - Stackars liten.
Har du inte hört något? Inte jag heller. Jag försökte ringa igen.
Svarar hon inte när du ringer, så svarar hon inte när någon ringer.
Det här är meningslöst. Ungjävel.
Mormor säger att vi kan bo hos henne.
Svara, svara...
Hallå?
Var är du? Det är jag.
Ring oss, hjärtat. Eller skicka åtminstone ett sms.
Jag älskar dig. Hej då.
Bara ring, okej?
- De kan äta här. - Det luktar jättegott hos mormor.
Vi måste hitta Kayleigh, gumman. Ni måste hjälpa oss.
- Vi får ha Nugget hos mormor. - Nej.
- Men hon sa... - Bara gör som jag säger!
För Guds skull, Millie!
- Är allt bra? - Ja... Ja.
Förlåt. Förlåt, gumman.
- Kan vi inte åka till mormor? - Sluta nu, Millie. Okej?
- Jag skulle ha jobbat över i kväll. - Va?
- Vi har ingenstans att bo. - Jag vet.
Men det kunde jag ju inte säga till honom.
- Har du hittat något för natten? - Seriöst, John Paul? Herregud!
Förlåt.
Vi har förlorat massor av tid på grund av Kayleigh.
Vi måste ringa krislinjen snart. Jag kommer att döda henne.
- Hon har inte haft det lätt. - Jag vet. Jag vill ändå döda henne.
- Det är Kayleighs fel. - Nej, det är det inte.
Det är ingens fel. Det ordnar sig, oroa er inte.
Men lyssna på mig nu. Vem tycker Kayleigh bäst om?
- Vem är hennes allra bästa vän? - Emma.
Jättebra. Emma.
Vilken Emma, förresten? Hon hade tre stycken i sin klass.
Emma Mooney. Tror du att det är hon, Millie?
Tack, hjärtat.
Emma Mooney var jämt hemma hos oss. Att vi inte tänkte på henne.
Jag vet var hon bor. Mittemot vårt gamla hus.
Hoppas att hon är här.
- Barry. - Hej, John Paul.
- Är Kayleigh med Emma? - Nej, hon kom hem ensam, tror jag.
- Kom in. - Ungarna sitter i bilen.
Jag ska kalla på henne. - Emma!
- Har det hänt något? - Hon kom inte hem.
Hon var inte i skolan när jag kom dit.
- Kayleigh är inte med dig, va? - Nej.
Kom hit ett ögonblick.
Hej, Emma. Vet du var Kayleigh är eller kan vara?
Nej. Hon kan vara med Daria.
- Vem är Daria? - Hon går en klass över oss.
- Är hon en ny vän? - Ja.
- Jag visste inte att de umgicks. - Det gjorde de inte innan.
- Har du Darias telefonnummer? - Nej.
- Vet du var den här Daria bor? - Där. Det vita huset.
- Inte vårt hus, väl? - Nej, men nära. Tre, fyra hus ditåt.
Rosie?
Rosie!
Hej, är Daria hemma? Kan jag få prata med henne?
Hej. Ursäkta att jag stör. Jag tror att min dotter Kayleigh är med Daria.
Det är Kayleighs mamma. Hon undrar om hon är här.
Är hon här?
- Daria! Kom ner, Daria! - Vad är det?
- Var är Kayleigh? - Hon vill stanna här.
Nej. Ursäkta mig. - Kayleigh!
Kayleigh. Kayleigh!
Jag och Daria kollar på "Gilmore Girls"
Hon säger att de ska titta på "Gilmore Girls".
Nej, inte "Gilmore Girls". Hon måste lyda sin mor. Säg det.
Klä på dig, gumman. Vi har bråttom. Skynda på, okej?
Tonåringar... Tack för att ni tog hand om henne.
- Varför hörde du inte av dig? - Kontantkortet är slut.
- Varför får jag inte stanna här? - För att du är 13 år.
- Jag hatar de där hotellen. - Det är bara tillfälligt.
Det är det inte alls. Det är det inte.
Vi har bråttom. Vi har inget rum för natten, tack vare dig.
Vad händer? Nej! - Varför stoppade du dem inte?
- De har suttit i bilen hela dagen. - Vi bor inte här längre!
- De ska sälja huset. - Vi kan köpa det.
Jag har ju sagt att vi ska hitta ett annat hus.
- Varför kan vi inte bo här? - Hyresvärden ska sälja det, Alfie.
Minns du mr Gaffney? Det är hans hus och han vill sälja det.
- Men varför är det hans? - Han äger det, Alfie.
- Är ni tillbaka, Rosie? - Nej, vi hade bara vägarna förbi.
Jag ville bara se om det hade kommit någon post.
Det har varit massor med folk som har tittat på huset.
- Hur är ert nya ställe? - Toppen.
Men det tar lite tid att vänja sig. - Alfie!
- Tycker du om ert nya hus, Millie? - Hon älskar det. -Eller hur?
Nu måste vi hämta Alfie. Vi ses Betty. - Alfie! Alfie!
- Vi måste åka nu, Alfie. - Hej, mamma.
- Vi måste åka nu, gubben. - Vart ska vi åka?
- Vi måste åka nu. - Nej!
Vi måste hitta någonstans att sova i kväll.
Här! Jag vill sova här.
- Kom nu. - Jag leker bara.
Snälla Alfie, kom nu.
- Snälla, kom nu. Sluta busa. - Nej, jag busar inte!
- Pappa väntar utanför. Kom nu. - Jag vill leka!
- Jag vet, men vi hinner inte. Kom nu. - Nej, sluta!
Nu räcker det. Kom här.
- Sluta! - Snälla, sluta sparkas.
- Sluta! - Kom nu.
Jag är ledsen. Kom nu. Jag är ledsen. Förlåt.
Släpp taget. Jag vet, jag är ledsen. Förlåt. Förlåt.
- Du är så elak. - Förlåt.
Sätt dem i bilen, gumman. - Följ med Kayleigh nu.
- Hur är det? - Jag sa ju åt dig att skruva ner den.
Studsmattan!
Var skulle jag förvara den? I bilen? Hos Darren?
- Ja, ja, ja. - Sluta, Rosie!
Herregud, John Paul.
Är det här krislinjen?
Hej. Vi har försökt hitta ett hotell för natten. Nej.
Davis. Rosie.
Nej, det här är första gången. Okej.
Är det många före oss? Okej.
Ursäkta, men ringer jag er eller är det ni som...
Okej, tack. Hur sa?
Nej, det vill jag inte.
Senare. Ja. Tack.
Han skulle återkomma. Vi står i kö.
Okej.
Han ville ge oss numret till härbärget för hemlösa.
- Vi är inte hemlösa, John Paul. - Jag vet.
- Hotellen, Rosie. - Jag har ju ringt till alla.
- Allihop? - Ja.
Ring hotellet där vi bodde i går. De kan ha fått en avbokning.
- Jag minns knappt var vi sov i går. - Vi vet i alla fall var det ligger.
Hej. Vi sov hos er i går kväll.
Ja, det var jättefint.
Det stämmer, det sociala betalar.
Jag undrar om det möjligen... Okej.
Ja?
Tack ändå.
Mitt kontantkort är slut.
Ditt kontantkort är slut.
- Jag är hungrig. - Jag också.
Vad är klockan egentligen? Kommer vi att hitta någonstans att sova?
Gå och köp kontantkort, så köper jag strips.
Jag måste göra min läxa.
Varför gjorde du inte den när du var hos Daria? Va?
Hoppa fram hit och sätt igång. Jag är snart tillbaka.
- Okej, strips till alla. - Jag gillar inte strips.
- Va? - Min lärare säger att de är onyttiga.
Ja, men din lärare är inte här, tack och lov.
Toppen.
- Kontantkort. Vad behöver vi mer? - Mjölk och bröd.
- Vad var det där? - Lady Gaga spelar i kväll.
- Visst är de snygga? - Ja, helgalna.
- Har du så det räcker? - Jag tror det.
- Men vi kan inte ha mycket kvar. - Här, för säkerhets skull.
- Och vatten. En stor flaska. - Okej.
- Varför det? - Om de behöver borsta tänderna.
- I bilen? - Bara för säkerhets skull.
- Har vi ingenstans att ta vägen? - Jag tror inte det. Vi har...
- Finns det ingen vi känner? - Inte som har stort nog.
Då måste vi lämna barnen på olika ställen.
Nej.
- Vill du åka hem till din mamma? - Nej.
Bra, jag står bakom dig. Ordna ett kontantkort nu.
Vi hittar något. Killen på krislinjen hör av sig snart.
- Kan vi hämta Nugget, mamma? - Inte i kväll, gumman.
Jag väntar inte. Jag ringer krislinjen igen.
De svarar inte. Jo, vänta.
Hejsan. Jag ringde tidigare angående ett rum till familjen.
Ja. Rosie Davis.
Tack.
Mums-mums.
Mums-mums!
Här får du!
Mums-mums!
- Mums-mums! - Mums-mums!
Mums-mums!
- Mums-mums! Mums-mums! - Mums-mums!
- Mums-mums!
Mums-mums!
Ja, det är jag.
Ja.
Okej.
Är det sant? Men...
Tack.
Han sa att vi skulle sova på närmsta polisstation.
- I en cell? - Nej.
- I väntrummet eller något. - Herregud, Rosie.
- Ska vi göra det? - Nej, aldrig.
Nej.
Vi måste åka någon annanstans, men...
- Vart? - Jag vet inte.
Någonstans där vi är trygga.
Rosie... Du, det är okej. Det är okej, Rosie.
- Förlåt. - Du har inget att be om ursäkt för.
Det är ju mitt jobb att ta hand om er, eller hur?
Jag ska ta hand om er, men klarar inte ens av det.
Som vi ser ut.
Då så, var ska vi ställa oss? Utanför Megans hus?
Nej. Jag vill inte att någon ska se det här.
Att de ska veta. Nej.
- Parkeringen utanför Darren. - Glöm det.
Det stället ger mig kalla kårar. Jag är ledsen.
- Jag behöver gå på toaletten. - Okej, vännen.
Jag älskar dig.
Det borde du göra. Jag älskar dig också.
Går det bra, gumman?
- Går det bra, Millie? - Ja.
Madison har nästan somnat här inne redan.
Tänk att kunna somna på det sättet.
Jag kommer jämt för sent och måste förklara varför för huvudläraren.
Jag vet att det är tufft.
Och huvudläraren tittar på mig som om jag hade cancer.
Och hon ler. För vi har ingenstans att bo.
- Hon ler i alla fall. - Det är inte roligt.
Jag vet det. Förlåt. Vi letar och gör vårt bästa.
Din mamma får dra nästan hela lasset.
Ni skulle dela på den, Alfie. Sätt ner den.
Maka på dig, Alfie.
- Jag vill ha pommes frites. - Nej, du har redan ätit.
Du sa ju själv att du inte gillar strips.
Pommes är inte strips.
Du borstade ju nyss tänderna, hjärtat.
Nej, drick. Du kan borsta dem igen.
Det får tiden att gå lite.
Vad skriver du, hjärtat?
- Kayleigh? - En uppsats.
- Vad heter den? - "Om jag vann på Lotto."
Dags att göra oss klara.
- Klara för vadå? - Natten.
När får vi ett hotellrum, mamma?
- Vi stänger snart. Tio minuter. - Okej, tack.
Du måste göra dig klar, Kayleigh.
Ingen tandkräm.
Nu kommer din pappa. Han har den.
Le stort.
Kolla där. Du är en riktig snygging.
- De stänger nu. - Okej.
Jag väntar lite, så att Kayleigh får vara ifred en stund.
Ett, två, tre, säg god natt till Nugget.
Tack. Vi ses.
- Jag vill säga god natt ordentligt. - I morgon, gubben.
Vänta lite. Så där.
Så där.
- Hjärtat. - Vänta lite.
Sluta med det där, Alfie.
- Jag vill resa på mig. - Luta dig mot mig.
- Jag vill sitta i ditt knä. - Jag också.
- Jag har bara ett knä, ungar. - Mitt knä.
Sätt dig här framme. Kom igen nu.
- Jag går hem till Darren. - Nej.
De kommer aldrig till ro med en av oss där bak.
- Herregud, John Paul. - Han bor bara två minuter bort.
Det kommer att ordna sig. Det är lördag i morgon.
Vi kan leta efter något och jag kan ta ledigt i några dagar.
Jag har en bra chef. Vi kommer att hitta något.
Ja...
Ja, okej.
Lås dörrarna.
Kayleigh.
- Du borde ha fått stanna hos Daria. - Nej, det här går bra.
- Allt kommer att ordna sig. - Ja.
Text: Anna-Karin Strobel Lando www.sdimedia.com